Tidligere...
- Hvem er det? - Han kalles Askemannen.
Vi bør vekk herfra. Vi er i fare, skjønner dere ikke det?
Jeg er lei for det.
- Hvor tror du at du skal? - Tingene du ser, er ikke virkelige.
Å flykte er ingen løsning.
Jason er død.
Hva gjør dere her? Dere kan reglene. Hit med mobilene deres.
Jeg vil også vekk herfra, men det vil neppe skje i kveld.
Det må skje i kveld. Vi spiller med til lyset slukkes, og så stikker vi.
Ikke uten mobilene. De er livlinen vår til verden.
- Fia gir dem ikke tilbake. - De ligger i skapet hennes.
- Hvordan vet du det? - Jeg snoker.
- Jeg vet at dette føles tøft. - Ny renhet ga meg et nytt liv.
- Men alt var løgn. - Og derfor drar vi.
Ikke med Fia her og når Isaac går rundene sine med rifla.
- Er gjerdet reparert alt? - Det nærmer seg.
- Jeg ville spørre deg om noe. - Spør.
Vi vil lage middag, som unnskyldning for at jeg har vært så utakknemlig.
Det var en diger feil å stikke av.
Kan du dra og handle pasta og grønnsaker for oss?
Jeg vet hva du har i sinne, Becca. Du lurer ikke meg.
Du vil ha tilbake mobilen din, ikke sant?
Det er del av det, men jeg vil også gjøre ting godt igjen.
Greit. Legg en handleliste på bordet.
Becca...?
Takk for at du gjør en innsats for å bli del av familien vår.
Jeg skal en liten tur på butikken.
- Jeg bør gjøre det. - Jeg ordner det.
- Er du sikker? - Dette er jo min idé.
- Lykke til. - Vær forsiktig.
Hvorfor stakk du av slik?
Du sa at du skulle beskytte meg.
Alle mobilene er smadret, som om hun brukte en hammer.
Vi må dra uten dem.
- Sikker på at dere ikke vil ha hjelp? - Vi tar oss av det... mor.
Det må jeg si... Dette ser fantastisk ut.
Utrolig hva dere får til, når dere vil.
Det er nydelig. Takk.
Når det er knapphet, leder hånden veien til mer.
- Jeg skal forsyne deg. - Jeg vil ikke spise dette.
- Søsknene dine la omtanke i maten. - Det bryr meg ikke!
Jeg går og prater med ham.
Nei, det går bra med ham. Han trenger å få være i fred.
Jeg trenger en porsjon til.
Becca, fra nå av vil jeg la deg lage middag oftere.
Isaac!
Hva har dere gjort?
Vi må være raske. Ta med det dere kan.
- Hva somler du for? - Vi bør ta med Dominic.
- Nei. Han er nifs. - Han er ikke trygg her.
- Vi har ikke tid. - Han er da ikke ond - tror jeg.
Jeg nekter å etterlate noen slik.
- Jeg synes Becca har rett. - Jeg òg.
Dere er alle fra vettet.
Hei, Dominic. Vi skal en tur til byen, og du skal bli med oss.
- Jeg skal ingen steder. - Det er viktig. Du må stole på oss.
Vi drar alle sammen. Det er ikke trygt her.
Jeg drar ikke noe sted uten mamma og pappa.
Hva skal vi gjøre?
- Slipp meg! - Kom, Dominic!
- Kidnapper vi folk, nå? - Slipp meg!
- Dominic! - La ham gå.
Her. Ta denne.
- Hva er i veien med henne? - Jeg forsøkte jo å si det.
- Nei, nei, nei! - Folkens...
Har du foten på bremsen? Ellers starter ikke bilen.
- Folkens! - Kjør!
- Vi må vekk! - Kjør. Herregud...
Herren... over Bålet krever lydighet.
Til helvete med hånden!
- Hvor skal vi dra? - Så langt vekk som mulig.
Vi må få tak i Lorraine. Hun vet hva vi bør gjøre.
- Hva var den lyden? - Det låt som en punktering.
- Isaac skjøt dekket i filler. - Vi må til byen.
- Det vil ta timevis å gå dit. - Hva med der borte?
Det skumle huset i ødemarka? Nei takk.
Har du noe bedre alternativ?
- Hva skjedde med bestemor? - Det må ha vært spøkelset.
- Jeg trodde du var gal. - Du, det trodde jeg også.
Du er helt klart ikke gal.
- Hva rant ut av munnen hennes? - Jeg så det samme i kveen.
Det luktet som råttent kjøtt i søpla.
- Nå virker det enda skumlere. - Men de har telefonledning.
Tenk at jeg blir så glad for å høre det.
Da har de nok en telefon. Vi kan ringe Lorraine.
Det er visst ingen hjemme. Er det en telefon der?
Ingen telefon. Men jeg blir herved vegetarianer.
Tror du den er ulåst?
Se, det er telefon her.
- Hallo? - Det er Becca. Jason er død.
Vi tror at Fia og Isaac drepte ham. Jeg fant liket hans.
Fia tok mobilene våre. Vi dopet dem ned og flyktet.
Dopet dem ned? Si hvor du er.
Jeg er med Connor, Maya og Nadine. Vi er trygge, inntil videre.
Vet du adressen du ringer fra?
Nei. Følg Lainey Ridge Road omtrent halvveis til ranchen.
- Ei hytte på venstre hånd. - Jeg er på vei. Hold dere der.
Hun er på vei.
- Halleluja. - Dette vil gå bra.
Huset gir meg frysninger. Hjelper du meg å finne noe vann?
- Dette er bra. - Ja.
Jeg kom akkurat på noe.
Hvem skal ta seg av planten på rommet ditt nå?
- Ser jeg et smil? - Ansiktsmusklene har glemt hvordan.
Nå vil de kanskje få litt mer øvelse.
Becca... Jeg skylder deg en hel mengde unnskyldninger.
- Du må det ikke. - Jo.
Jeg burde trodd på deg. Jeg avfeide deg og var en idiot.
- Kanskje litt. - Veldig.
Jeg skal aldri tvile på deg igjen. Jeg lover deg det.
Jeg har en tendens til å miste alle de jeg er glad i.
Slik er det å være fosterbarn.
- Jeg vil ikke at det skal skje igjen. - Du kommer ikke til å miste meg.
- Jeg har lyst til å kysse deg igjen. - Det ville jeg likt.
Folkens?
Askemannen.
- Vi må vekk herfra. - Vi stikker.
Hvem er her inne?
Ta dem!
Kom igjen.
Vis dere!
- Hva gjør dere i huset mitt? - Vær så snill, la oss gå.
- Jeg skal ikke gjøre dere noe. - Skal du ikke?
Dere brøt dere inn i huset mitt.
- Vi ville bare komme oss vekk. - Fra hva da?
Ranchen, Fia, Ny renhet.
Dette stedet forderver folk.
Familien min prøvde å dra herfra da jeg var ung.
- Men det kalte dem alltid tilbake. - Hva mener du?
Dette stedet er ondt. Det har det alltid vært.
Det endrer folk.
Det endret moren og faren min. Fikk dem til å gjøre grusomme ting.
Folk har prøvd å rense stedet siden før bestefaren min bodde her.
- Men det varer aldri. - Rense det? Hvordan?
Urinnvånerne malte urter i en leirkrukke.
Spanjolene velsignet jorden med vievann.
Og Ny renhet-tilbederne stakk huset sitt i brann.
De ofret sine egne barn.
- Drepte de barna sine? - Ja. De brente dem levende.
- Gærninger. - Det var brannen vi leste om.
Den som tok livet av bestemors søsken.
Fire barn døde for 75 år siden, og bare ett overlevde.
De eldste trodde at det ville lege jorden -
- og få slutt på den fæle tørken som herjet landet deres.
Regnet vendte tilbake. Men ondskapen ble aldri skylt vekk.
- Sa du fire barn? - Ja.
Fire flammer måtte slukkes. Slik står det i boka.
Fire flammer - det er oss.
Det kommer en bil.
Jeg er så lei meg for alt. Men det går bra nå.
- Alt skal gå bra. - Jeg er glad du kom.
Sett dere i bilen, så drar vi.
- Takk for at du hjalp dem. - Raskeste vei vekk er sideveien.
- Du skulle aldri ha forlatt hånden. - Hva sa du?
Hva er det som tar sånn tid?
- Hva er det du gjør?! Åpne døra! - Den er låst.
- Åpne døra! - Åpne den!
- Sett deg inn. - Jeg forstår ikke.
Det er slik hånden trekker i trådene. Sett deg inn!
Herregud...
Hvordan kunne du gjøre dette mot oss?
Av alle stolte jeg mest på deg.
Jeg trodde du brydde deg om meg.
Systemet ga blaffen i dere.
- Dere var tall det gjaldt å få unna. - Hva pokker feiler det deg?
Nå kan dere bli del av noe større. Nå har dere endelig et formål.
Kom igjen. Ut med dere!
Kom igjen. Opp med farta.
At du våger å dope meg ned.
Jeg trodde dere vektla medfølelse, at religionen deres var fredelig.
Asken deres vil rense landet.
- Glørnes bok vil nevne døden deres. - Dere må ikke gjøre dette.
Hånden har alltid vist meg vei. Skulle jeg tvile på den nå?
Gå til huset.
Slik familien min ga stedet ny renhet og lys for 75 år siden, -
- skal vi gjøre det òg.
Tekst: Petter Røen www.sdimedia.com